Downloaded from YTS.MX
PLOVDIV 10. SRPNJA 1994.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Lečkov dobiva loptu i… Gol!
Naša je momčad u tri minute zabila ovaj nevjerojatan pogodak!
Ostavi to, znam kako funkcionira.
Sad će se osvetiti Nijemcima!
Još je 20 minuta do kraja utakmice. Da vidimo što nas još čeka.
Još jednom…
To su najteže minute…
Laura!
-Hej! -Sad je 2:1 za nas!
Tata je od sreće prevrnuo stol!
-Idemo na b… Brdo. -Super.
Idemo, dečki. Opet muca.
-Bok, Laura. -Bok, dečki.
Pusti ga, Debeli.
Htio sam ti reći, ali u posljednji smo se tren našli.
Mogu vam se pridružiti?
Zakasnit ćemo. Možda za polufinale ako uđemo u njega.
Moj ih je brat jeo u Mađarskoj.
Rekao je da su bili zakon.
Hajde, rekli smo ti da pustiš tog gubitnika.
Ipak mi je bratić.
Igra bugarske momčadi nenadmašiva je.
Vrijeme istječe…
To je to!
Bugarska ulazi u polufinale Svjetskog prvenstva!
Najbolji dan u mojem životu.
Bit će kad se prvi put poseksaš.
-Dakle, ti sve znaš. -Znam.
Sestra kod doktora…
-Nitko to ne vjeruje. -Znam.
-Mislio sam da ćeš s Laurom. -Mislio sam da ćeš to učiniti.
Zašto? Laura je rekla da se neće seksati prije 18. rođendana.
Prestanite! Okupili smo se posljednji put
jer se možda više nećemo vidjeti.
-Hoćemo! -Ali vi svi odlazite, zar ne?
Dogovorimo se onda. Ako se više ne vidimo…
Što nitko ne vjeruje.
Ako se više ne vidimo prije tridesete ili četrdesete…
-Nađimo se opet ovdje za… -Dvadeset i pet godina.
Bit ćemo starci. Nećemo se moći popeti ovamo.
-Bit ćemo opet ovdje za 25 godina. -Ako ne budemo imali Alzheimera.
Dogovoreno.
Jedan, dva, tri!
PLOVDIV 2019.
Debeljuco?
Debeljuco!
-Debeljuco! -Pogriješio si, stari.
Oprosti, ja sam kriv. Samo nemoj misliti da sam…
Krajnje je vrijeme da priznaš!
Mislio sam da nitko neće doći.
Oprostite, gospodine, ne znam o čemu govorite.
Trebam se naći s nekim deset godina mlađim.
Kakva slučajnost. Isto bih rekao za vas.
Dejane?
Viki?
Čekaj, otkud da znam da ste to zaista vi?
Znate, mene ljudi znaju s televizije.
-S televizije? -Prestanite s glumom.
Otkud da znam da niste moji obožavatelji?
-Stvarno? -Da, upravo me to zanima.
Didi!
Pa, da…
Očekivano je da bude malo neugodno.
Prošla je hrpa vremena, normalno je.
Što ćemo sada?
Gdje je Debeljuco? Ipak je ovo njegova ideja.
-Ja sam organizirao okupljanje. -Ne, on je.
-Napravio sam grupu na Facebooku. -Čekaj.
Sjećate se da sam rekao kako ćete poseniliti? Sad vidimo da je tako.
Evo Debeljuce. Još živi u Plovdivu. Nema profilnu sliku.
Još nije umro od pretilosti.
Budi iskren. Kako zarađuješ od toga?
Zašto ne bih?
Ovdje je, zar ne?
-Valjda. -Jest.
-Što je bilo? -Što je?
-Zašto se skrivamo? -Čekajte.
Nije li to on?
-Pomalo nalikuje na… -Svog bratića. Ali nije to on.
-Nije? -Jesi li siguran?
Nije to on.
-Što je? -Obavijest o deložaciji.
Debeljuco!
-Zdravo. -Dobar dan.
Tražimo Debeljucu.
Koliko sam puta rekao da me ne zovete tako?
Alekse, to si ti?
-To je Debeljuco! -Bravo!
Pogledaj ga samo!
-Baš si istreniran! -Više te nećemo zvati Debeljuco.
Zovite me kako god.
-Baš je istreniran, više nije Debeljuco. -Uđite.
Iskreno, mislio sam da se nećete sjetiti okupljanja.
Ne bih vas prepoznao da nema Facebooka.
-Ali mene bi prepoznao. -Alekse.
Dejan i ja smo došli iz inozemstva i javio sam ti to.
A ja iz Sofije i odbio sam turneju u Taškentu.
Bratić ti je bio vani?
U redu.
Ima li on veze s ovim?
Žao mi je što nisam došao.
Nije mi do ovakvih stvari.
Zbog onog glupana?
Da.
Uzet će kuću.
Praktički je već vlasnik.
Misliš na ovu kuću? Ali odrastao si u njoj.
I, još važnije, mi smo tu odrasli!
Nije da je to važnije, ali… Dobro, zašutjet ću.
Još jednom, žao mi je što ste došli ovako daleko.
Alekse!
Stvarno mi se svidjelo, Vanja.
-Tanja. -Da, naravno.
Tanja.
Slušaj. Kada odem u Tadžikistan ili Kirgistan… Koji ono?
Jesu li oni gledali seriju?
Uzbekistan, da. Postoji li netko tko…
Dakle, nitko me ondje ne zna?
Čekaj malo.
Za koga ću nastupati?
Za Bugare? U restoranu?
Dobro, slušaj. Prihvaćam.
Ali neka ostane među nama. Nitko ne smije znati.
Uzbekistan, da. Zvijezda mojeg kalibra! Dobro, bok.
Naravno, zrakoplovom će upravljati automatski pilot.
Kokpit je prošli put bio premalen.
Nemam vozača?
Još kašlje? Ja ga nisam odveo doktoru.
Ti si dogovorila termin, a nisi me ni pitala…
Brinem se jer nemam osiguranje u slučaju otmice.
Reci „mijau“.
Kako to misliš da me nitko ne bi oteo?
-Moja je odgovornost. -Vau!
Nazovem te poslije.
Moram ići.
Ovo je prečudno.
Čudim se da u Taškentu ima zračna luka.
Jako smiješno!
Sljedeći, molim vas.
Isuse!
Moja prtljaga!
Vratiti kuću neće biti lako.
Debeljucin bratić… Moram ga prestati tako zvati.
Taj gubitnik Branimir više nije gubitnik.
Vrijednost njegovih dionica narasla je.
Vlasnik je mnogih trgovina u centru.
Međutim, svakog jutra osobno provjerava svaku.
-Sudac je sve sjebao. -Nije bio pravedan.
Dobar dan!
Dobro došli u naš grad! Što vas dovodi ovamo?
Zabava? Žoro, dođi!
-Poznaješ li ga? -Tko je on?
On je iz… Tko si bio?
-On je Ivan. -Nisam Ivan.
-Nije on Ivan. -Ne. On je Andrej!
-Nisam Andrej. -Tko si onda?
-Ja sam Angel Damjanov. -Angel Damjanov!
Angel Damjanov! Idemo se slikati!
Hajde! Slikaj nas.
Dođi.
-Hoću, ali to nije on. -Čekaj!
-Samo jedna slika…
Kako pratiti osobu kad si poznat?
-Uzmeš novine. -U kojem vremenu ti živiš?
Tablet bi bio realističniji. Baš si jadan.
Ja sam danas s novinama bio na kanalu za veslanje.
Ovakvo je stanje. Branko svake godine organizira dobrotvoran sportski događaj.
Ima ekipu i pogodite tko uvijek pobijedi.
-Tko? -Njegova ekipa!
Mladići u dvadesetima.
Ja sam ga pratio u banku.
Dobar dan! G. Grozev će vas primiti.
Ono što sam ondje vidio… Zaista imamo razloga za brigu.
-Zadovoljstvo je surađivati s vama. -I s vama. Ugodan dan.
Što ćemo sada?
Zašto ga pratimo? Zašto jednostavno ne razgovaramo s njim?
Zašto ga pratimo? A što da mu kažemo, genije?
-Jednostavno ćemo otkupiti kuću. -Tako je.
„Dobar dan, evo novac, hvala, doviđenja.“
Da. No ja sam glumac u Bugarskoj.
Kako vam to zvuči u kontekstu otkupa kuće?
Ja radim u banci. Znam kako to sve funkcionira.
Rad u banci i vlasništvo nad bankom dvije su potpuno drukčije stvari.
Gle, prijatelju.
Potrošački kredit. Klikni.
Samo uneseš identifikacijski broj i novac dobivaš za 24 sata.
Bože, gotov sam!
Kad mi je tajnica rekla vaša imena, mislio sam da se šali.
Ne vjerujem svojim očima. Televizijska zvijezda u mojem uredu!
Drago mi je što vas vidim. Koliko je prošlo? Petnaest godina?
-Dvadeset! -Dvadeset?
Ma daj! Vrijeme leti!
Zacijelo si zauzet, pa ćemo odmah prijeći na stvar.
Toliko ljudi radi za mene, pa nisam uopće zauzet.
Zvučalo je kao da se hvalim. Oprostite mi zbog ega.
Moramo proslaviti.
-Moramo nazdraviti. -Dobro.
Ne.
-Zapravo, nema potrebe. -Dobro. Ali mnogo propuštate.
-Ovdje smo zbog Aleksa. -Da? Mislite na Debeljucu?
Moram ga prestati tako zvati. Sad je u formi.
-Ima osam pločica. -Ma daj!
Branko, znamo da si sad vlasnik kuće.
Došli smo je kupiti i vratiti Aleksu.
Vrlo plemenito od vas.
Kuća je jedino što ima. A i mi smo u njoj odrasli.
Tako je. Sve smo pripremili.
-Da? -Pogledaj dokumente.
Ti se ovdje potpisuješ, a ovo je iznos.
Onda pritisneš ovaj gumb.
-I dobivaš novac. -Istog dana!
Gle kako je lako!
Ne mogu vam prodati kuću. Žao mi je.
-Ako želiš više… -Ne, ne mogu zbog poslovnih razloga.
Srušit ću kuću i izgraditi profitabilan hotel.
Ta je kuća spomenik kulture.
Ne budite naivni! Znate kako to ide.
Zapalit ću je, krov će se urušiti i kuća će biti uništena.
Možete ići. Žao mi je.
Nemam što reći.
Ja da, no suzdržat ću se.
Zapravo, postoji još jedna opcija.
Moram se sabrati i prestati igrati tu ulogu.
Već dvadeset godina čekam ovaj trenutak.
Ja pijuckam viski i pušim dok vi čekate moju odluku.
Kako li je dobar osjećaj!
Nakon svega što ste učinili…
Da nije bilo vas, možda ne bih postao ambiciozan i uspješan.
No moj ego tjera me da se osvetim,
da vas navedem da ovisite o meni.
Otkrit ćeš nam opciju ili se sentimentalan govor nastavlja?
Nije sentimentalan. Ovo je osvetnički monolog.
Postoji razlika.
A ovo je opcija.
Sudjelovat ćete u maratonu koji organiziram.
Morate završiti među prve tri ekipe od njih pet.
Kao ekipa, vas četvorica.
Ista ekipa koja me nije htjela prihvatiti.
Ako uspijete, vratit ću kuću vašem prijatelju.
Pitajte Vikija za detalje o maratonu.
Promatrao me kod kanala skriven iza žutih novina.
Baš je bilo zabavno.
A ti, Ačo, Ivane, Andreju, kako god da su te zvali.
Bilo je zabavno kad si se skrivao iza čaše.
Ili ti, g. Bankaru, sa svojim dubokim odnosom s bankomatom.
Čuli ste moje uvjete. Sad je vrijeme za trening.
Predobar osjećaj!
-Nema šanse. -Čekaj.
Ovo je još jedan Brankov plan da nas ponizi.
-Ali možemo… -Nema smisla.
Cijenim to, ali tratimo vrijeme. Hvala. Nema smisla.
-Dobro je prošlo. -Misliš?
-Sarkazam, Viki. -Upozori me kad se šališ.
-Ako platiš. -Nemam sitno.
-Što ćemo sada? -Idemo dalje.
Je li to bio sarkazam?
Nije! Kad ja nešto kažem, to i mislim.
Ako se popnemo na brdo kao prije, imamo šanse.
Idemo!
Ljudi, još malo i stigli smo.
Hajde. Još malo.
Ljudi, nisam ovdje zbog kuće.
Nemojte me pogrešno shvatiti, stvarno cijenim to što radite.
No ne mogu gledati kako se sramotite.
Što onda predlažeš?
Budimo opet…
Ekipa.
Pazi!
Čekajte, polako.
Mogli ste me uhvatiti prije pada.
Nije slomljena. Pretjeruješ.
-Moraš pogledati njegovu seriju. -Ne razgovaram s tobom.
Kako znaš da nije slomljena?
Da nisi možda studirao medicinu?
Trener sam. Viđao sam ozljede.
Djevojka mi je bila medicinska sestra. Imaš pravo.
Kad svoj USB umetneš u njezin priključak,
zaraziš se znanjem o medicini baš kao spolnom bolešću?
Ti nećeš ništa reći? Možda ti je stric veterinar?
-Vodimo ga u bolnicu? -Moramo.
Napokon nešto pametno. Podcijenio sam te.
Ili možda ne. Ova su dvojica budale.
Dosta! Imamo hitnije probleme. Pripreme ne idu dobro.
-Ma daj! -Onda?
-Imaš plan? -Imam loše vijesti.
Čudno je… Morat ćemo živjeti zajedno.
-Zajedno? -Molim?
Kao sportski kamp. Zajedno ustajemo, jedemo i treniramo.
-Dobro, ja sam kod roditelja. -Ja u hotelu.
-A ja? -Dosta, idemo.
-Ali ne mogu reći svojem… -Prestani blebetati i hodaj!
Odvedite ga u bolnicu pa k meni.
-Otključaj auto. -Živjet ćemo skupa?
Vježbat ćemo zajedno. Kako je i Aleks rekao.
-Čekaj! Oprezno. -Polako.
-Karijera mi je gotova. -Koja karijera?
Oprezno s glavom.
Polako s nogom.
-Pazi mi na gležanj. -Koliko si star, Ačko?
Ne kvari dobro mišljenje koje imam o tebi, Dejane… Kretenu!
Pazi kuda hodaš!
Pogodio si, to sam ja. Sretan?
-Oprostite, sa mnom razgovarate? -Reci što želiš!
Ne vidiš li da me boli?
-Poznajemo li se? -Nema veze.
Doviđenja.
Sljedeći, molim.
Ačo?
Kate?
Mama?
Što se događa?
Oprostite, ali to je duga stanka.
Pa…
Tvoja majka i ja…
Poznajete se. Poštedite me detalja.
Ne, nije to.
-Nije? -Dijete je tu.
-Točno to sam ja pitao. -Neću reći kako smo se tvoja majka i ja…
-Ačo! -Znaš.
-Zašto si došao? -Uganuo sam gležanj.
-Ali dobro sam. -Daj da vidim.
-Uđi, molim te. -Sigurno?
-Malo me boli, ali dobro je. -Hajde!
Kate.
Ispričavam se.
Napokon si ih upoznala.
Pljunuti je on.
I…
Nastavite, djeco.
Ista pogreška. Stoput sam ti rekao!
Ponovno.
Zar si toliko glupa?
-Oprosti, ali tvoje stopalo… -Tamo je gdje treba biti!
Ništa ne možeš zapamtiti, glupa si!
-Ne razgovaraj tako sa mnom. -Onda se prestani glupirati!
-Nešto ti je rekla. -Molim?
Bolje da je slušaš.
Ne miješaj se, kretenčino!
Oprosti, ali ne vidiš li kimono i koji sport podučavam?
Vidim budalu… U pidžami.
Kažem ti…
Smiri se. Nije slomljen.
Razbit ću te!
Moraš čekati da ti prođe glavobolja.
-Sviđa ti se? -Pa…
Hoćeš je ti?
-To je soba njegova djeda. -Tako je.
Ako dovedem neku curu, bit će čudno…
-Znaš. -Možda ne bude tako loše.
Opruge nisu neko vrijeme škripale.
Imaj malo poštovanja.
Samo ne razumijem zašto bi ti dovodio cure, a ja ne.
Budući da si oženjen.
Razvodim se. Moram se vratiti u igru.
No još nisi razveden.
Teoretski. No prijatelj si mi i popustit ćeš.
Prepustio sam ti Lauru, no ništa nisi poduzeo.
Ne! Bila je zaljubljena u mene.
Prepustio sam ti je i nisi se ni seksao s njom.
Hej, šmokljani!
Čekaj!
Bila sam toliko zatečena da ti nisam zahvalila.
Možda ne moraš. Sad možda nemaš plesnog partnera.
Čini se da idemo u istom smjeru.
Ne pratim te.
Šteta.
-Što ćemo sada? -S čime?
Kad muškarac pretuče drugog zbog žene,
spreman je zamijeniti ga.
-Nisam to znao. -Ostala sam bez plesnog partnera.
A ti možda više nisi trener karatea, tako da…
Sad mi moraš reći svoje ime.
Aleks. Ne znam zašto sam razmišljao.
Aleks, skraćeno od Aleksandar, naravno.
Znala sam. Ako još kažeš da si strijelac…
Umalo. Vaga.
Moj najdraži znak. Samo se to nisam odvažila prvo pogađati.
Što ćemo sada, Alekse, skraćeno od Aleksandar?
Pa, ja… A kako se ti zoveš?
Dara. Skraćeno od Dara.
Zapravo sam jako dobar plesač.
Ali…
Ne volim ples. Žao mi je.
-Jedno ne razumijem. -Slušam.
Kako ti nije sinulo da mi pomogneš s torbom?
Ne želim da misliš kako ti se upucavam.
Šteta.
Bio je golem! Viši od mene!
Premlad sam da imam tako starog sina.
-Skrivala ga je od tebe? -Ne znam. Pobjegao sam.
-Ozbiljno? -Noga mi je odmah zacijelila.
Ucjenjuju me jer sam sad poznat.
-Ali slučajno si ih upoznao. -I?
Onda ta teorija o ucjeni nema smisla.
Jesam li uopće mogao postati…
Ačo! Dobro došao u klub.
Nadam se da mediji neće saznati.
Zašto mi se ne počneš upucavati? Torba je teška.
-Rado, ali skrećem desno. -Odlično. I ja.
-Djevojko… -Daro.
Daro. Oprosti.
Misliš li da ćeš se lako izvući ako nastaviš ovako?
-Možeš objasniti? -Da.
Ne želim da se povučeš i kažeš da si se samo šalila.
-To je prijetnja? -Obećanje.
Gle, idem do Ulice Hriste Stančeva 25.
Smisli što mi možeš obećati dok ne stignemo.
I ja idem do Hriste Stančeva 25.
Zapravo, ondje živim.
Šmokljani!
Znam da je jadno, ali mislim da sam se zaljubio u sestričnu.
Sigurna si?
Aleks…
Aleksandar Vasiljev?
Da, Vasiljev. Kako znaš?
Sranje.
Tu je radi natjecanja. Trebala je biti kod Radke.
Baka Radka ima novog dečka
i poslala ju je svojoj davno preminuloj sestri Kalini.
-Baka Radka sestra je moje bake. -Baka Radka sestra je njegove bake.
Da, baka Radka sestra je moje bake.
Alekse, samo ste drugo koljeno.
Moj stric oženio se sestričnom iz drugog koljena.
Imaju sina i skroz je normalan.
Što želiš reći?
Ne moraju ići do takvih ekstrema, ali bar je može povaliti.
Kakav si ti pervertit.
-Gdje je sad? -Na trijemu.
A ja sam upravo saznao…
Da imam 18-godišnjeg sina.
No tvoja je drama mnogo veća, očito.
Po vašim licima vidim da vam je Aleks sve rekao.
Da.
Trebaš pomoć s torbom?
Bolje ne.
Ondje je. Desno.
Bolje da paziš ako ne želiš iznenađenje.
Zamislite da mu nije sestrična.
Dobro došli u ANIMU. Ja sam Petja Stojčeva Krivitski.
Tijekom prvog spokojnog treninga
naučit ćemo kako biti prisutni u sadašnjem trenutku.
Je li Viki u kupaonici?
Moram priznati da je njegov glas…
Što ima, šupčino?
-Maškare su? -Nemam druge čiste odjeće.
-Nešto zanimljivo? -S nama dvojicom ne.
No ne bih rekao isto za lijevu i desnu stranu dvorišta.
Ako razmislite,
vaše misli često su u prošlosti ili budućnosti.
To mi izgleda kao budući incest.
Tvoja mama i ja nismo bili preoprezni
Pa bum, bum Na svijet si došao ti
Nisi pogreška ili…
Kakav užas.
Što ćemo učiniti?
-Na što misliš? -U vezi s Laurom.
Ne želiš li znati što se dogodilo?
Radije je ne bih vidio, inače možda opet počnem mucati.
PRVI DAN MARATONA
Sranje!
Ljudi, ja sam gotov.
-Dejane, nemoj. -Zašto ne?
Znali smo. Osramotili smo se.
-On želi da se posvađamo. -Želja mu se ostvarila.
Ne želim opet prolaziti kroz ovo.
Sredite se. Dejane, što radiš?
Dejane, čekaj!
Nije li ti ono bratić?
Da, to je on.
Nisam mislila da si zlopamtilo.
Nisam zlopamtilo.
Samo imam savršeno sjećanje.
Kako onda objašnjavaš ono?
Kriza srednjih godina.
Zaljubila sam se u tvoju dobrotu.
Mislim da ti oni nisu prijetnja.
Voliš pogrešnu osobu.
Dejane!
Ne možeš biti prvi izdajnik.
Po logici bih to trebao biti ja.
Pričekaj.
Dejane, stani! Nemoj da se derem.
-Što je? -Vidim situaciju kakva jest.
To je samo tvoje gledište.
Divili smo ti se i željeli biti kao ti.
Jedini imaš obitelj, odličan posao i dobru plaću.
Cijeli život radim ono što je ispravno,
a sad sina viđam dvaput mjesečno i plaćam ženi alimentaciju.
A sad moram pomoći prijateljima koje nisam godinama vidio.
Zašto? Zato što je ispravno.
Zašto? Da mi se ruga neki kre…
Žao mi je, no vrijeme je da mislim na sebe. U redu?
Našao sam Lauru.
Nema profilnu sliku. Ima školu slikanja u blizini.
-I? -Ostavio sam joj poruku.
-Sastat ćemo se. -Što si joj napisao?
Anonimno sam joj napisao kako želim da podučava moju divnu djecu.
Koju djecu? I zašto anonimno?
Da možemo otići na mjesto sastanka i pobjeći
ako je sad debela i ima bradu i brkove.
Inače ostajemo.
To je najsebičnija izjava koju sam ikad čuo,
ali zvuči kao dobar plan.
Hajde! Idemo.
-Pao je u vodu… -Tražila sam te!
Našla si me.
-Osiguran je? -Da.
-Što se događa? -Što?
Samo tren, molim vas.
-Moram ti nešto reći. -Slušam.
-Nećeš razgovarati. -Osobna iskaznica.
-Ne. -Nevjerojatno!
Čekaj!
Izvolite.
Nemaš li periferni vid? Nisam tebi govorio.
Što je tako hitno?
-Očito nije pravo vrijeme. -Čekaj.
-Odmah se vraćam. -Dobro.
Počnimo iznova. Slušam te.
Dobro, izgubili ste danas. No zašto mene kriviš?
-Ne znam tko koga krivi. -Znam za kuću.
To bi trebao biti poticaj. Imao si više karaktera.
Ne razgovaraj tako sa mnom u javnosti.
Zašto ne?
Što ćeš učiniti, bratiću?
Još mi nešto obećati?
Ispričavam se.
Ovo vam je privremeni mobitel dok ne popravimo vaš.
Rođaci.
Hvala.
Što ima, stari?
Čekaj. Slušaj me.
-Nismo baš dobro počeli. -Jer si pobjegao glavom bez obzira.
-Baš kao i prije 18 godina. -Čekaj malo, to nije istina.
U redu je. Ja sam Angel.
-Smijem li sad ići? -I ja sam Angel.
Zovu te Ačo. To je jadno.
Čekaj. Idemo na piće, nešto bezalkoholno.
Malo si zakasnio s tim očinskim glupostima.
-Što sam mogao kad je tvoja mama… -Ačo!
Ostavit ću vas nasamo.
Želiš li mi što reći?
Kad si mi namjeravala reći?
Valjda postoji zakon koji obvezuje žene da muškarcima kažu kad postanu očevi.
-Meni je ovo zločin. -Stvarno sam pokušala.
Nekoliko puta.
Kad sam saznala da sam trudna,
bio si tako uzbuđen jer si trebao ići studirati glumu.
Cijelu si noć govorio o tome, a ja sam na kraju zaspala.
Tjedan poslije došla sam u Sofiju da ti uživo kažem.
Čekala sam te ispred Akademije i onda…
Vidjela sam kako ljubiš neku djevojku.
Tad sam bio klinac.
-Ni ne sjećam se toga. -Ali tako je.
Mislim da bi bio nesretan zbog moje situacije.
I mislim da sadašnja situacija nije drukčija.
-Što ako je sad debela? -Zato se skrivamo.
Pa, da. Ako je sad debela, vidjet ćemo je izdaleka.
Situacija je još gora.
-Nevjerojatno. -Stari, trudna je.
Ova je Laura.
-Ne možeš biti siguran. -Izgleda kao ona.
Izgleda kao seksi odrasla verzija Laure iz mojih maštarija.
Možda da odete provjeriti prije negoli ode.
-Da, pametnjakovići. -Hajde, idemo.
Ti prvi.
Što to rade?
-Čekaju da razgovara s njima. -Ali neće.
Uz takvo tijelo sigurno je već zaboravila na njih.
Ponašaj se prirodno.
Alekse.
Reci onoj dvojici da se prestanu glupirati.
I kažu mi zašto su me pozvali.
-Bok, Laurice. -Bok.
-Laura. -Našli smo je!
Ozbiljni ste?
Pojavite se nakon 20 godina i očekujete da će se nešto dogoditi. Odjednom.
-Nismo rekli da mora biti odjednom. -Nije tako mislio.
-Zvučalo je čudno. -Da.
Možemo biti iskreni. Sad smo odrasli.
Što?
Možemo napraviti raspored.
-Što? -Raspored?
Ti imaš vikende, a ti radne dane. Ili obrnuto.
-Meni je svejedno. -Molim?
Vikendima sam zauzet.
Domaći letovi ne mogu se pomicati.
Možeš s njim od ponedjeljka do petka
ili se možemo mijenjati svaka dva dana. Što?
Zafrkava se.
Znam da se šali!
Zašto mi se smiješ?
Možeš li ti vikendom?
Oprosti zbog onog prije.
Što? Nešto si rekao?
-Oprosti što sam se ponašao kao… -Ne čujem te!
-Možeš li to glasnije reći? -Daro!
Zašto ste se vratili?
Nadam se da ne možete podbaciti više od onoga. Da čujem.
Branimir želi Aleksovu kuću.
Pa smo…
Odrasli smo ondje, ne možemo…
I ti si ondje odrasla.
Imamo toliko uspomena ondje.
Nismo imali konkretan plan.
-Skrivali smo se jer… -Dobro ja znam zašto ste se skrivali.
Htjeli ste vidjeti jesam li debela, bradata, trudna sa šestero djece
i sve te gluposti.
Nije se promijenila.
Ista idiotkinja kao prije.
Nismo razgovarali o tebi. Samo smo razgovarali o važnim stvarima.
DRUGI DAN MARATONA
Priprema!
Ma ne moraš nas čekati, Viki!
-Što se događa? -Ništa se ne događa.
Bio sam motiviran na početku, ali polako se umaram.
-Onda reci: „Pobijedit ću.“ -Zašto?
-Pobijedit ću. -Opet.
-Pobijedit ću. -Glasnije!
-Vikni! -Pobijedit ću!
-Tko će pobijediti? -Ja ću pobijediti!
Idemo!
-Sine! -Ispričaj me na tren.
Danas smo pobijedili… Gotovo smo pobijedili u maratonu.
-No ne zahvaljujući tebi. -Nije bitno.
Sad smo zajedno.
I možemo… Kako da to kažem?
-Možemo se upucavati maličkama. -Ozbiljan si?
Samo im nemoj reći da sam ti tata.
-Karina, bok. -Bok.
-Bit ću ondje. -Dolazim za minutu.
Dobro.
Ja sam na riječima, a ti na djelima.
Zdravo.
Pozdrav svima. Oprostite na upadici, no imam važnu objavu.
Pjesma je ionako bila predosadna.
Zdravo, dečki i cure. Ja sam Ačo.
No siguran sam da me svi dobro znate.
Očito. Što god.
Ono što je važnije jest da je naša ekipa danas pobijedila.
Želim pozvati na pozornicu našeg junaka Viktora
koji će nam otpjevati pjesmu.
Malo se srami, ali pjeva poput anđela pod tušem.
Samo me ne pitajte otkud to znam.
Pljesak za Vikija!
Viki!
-Ubit ću te. -Slušaj.
Treba mi usluga…
Dobro?
Ubit ću te.
Bok i dobra večer.
Idemo, Viki!
Malo ti je visok, zar ne?
A sad bih htio ovamo pozvati mladog i iznimno talentiranog glazbenika.
Zove se Angel Karajanev.
Pozovimo ga na pozornicu. Zajedno ćemo izvesti pjesmu.
Pljesak za Angela!
Odličan je, zar ne?
-Da, jest! -Ja sam mu tata!
Znam, premlad sam za tako starog sina…
-Oprostite, htjela bih ga slušati. -Da, naravno.
Živjeli!
Živio!
Bravo, Viki.
Prije negoli se svi naroljamo, objasnite mi što se događa.
Događa se fešta koju ti pokušavaš uništiti.
Dobro, ali zašto bi vam Branimir to radio?
-I ja bih to htjela znati. -Reći ću vam.
Branko je bio šmokljan.
Uvijek je htio u našu ekipu.
Htio je biti s nama.
-Smatrali smo… -Da nije dobra osoba.
A to je i dokazao.
Sjećam se. No kako je uspio preuzeti kuću?
Djed je znao da umire
i morao je prepisati kuću.
Ne shvaćam kako ga je Branko uspio nagovoriti na to.
No uspio je.
Šteta.
Sigurno nećeš ovdje sjesti?
-Dakle, tek si sad saznao? -Da.
Kad vidiš oca po prvi put u 18 godina,
očekuješ da će biti ozbiljan.
Bio sam na audiciji i morao sam oponašati pticu.
Što ti se ne sviđa kod njega?
Jako je smiješan pterodaktil.
Rekli su mi da ne dižem toliko nogu, a ja sam ovako…
-Pterodaktil je, a ne otac. -Ma daj.
Ti nisi poznavao oca,
a ja nisam vidjela majku već jako dugo.
-Žao mi je. -Neka ti ne bude.
Radiš li to namjerno?
Što?
-Ta pjesma. -Što s njom?
Pjevao si mi je pod balkonom dok si još bio romantičan.
To nije bila ova pjesma.
Bilo je davno, no žene su zauvijek sjećaju takvih stvari.
Čega se još sjećaš?
Sjećam se da sam se jedan dan odlučila spustiti
i vidjela te da odlaziš s prijateljima.
Da bar…
Što?
Da bar…
No sad nikad nećemo saznati.
Alekse!
Jesi li ovo ti?
Poziram s ovim. Znaš li da su me zvali Debeljuco?
Svi ste tako smiješni.
Ovo je ispred kuće.
-Ovo je moja baka. -I moja.
-Ovo je baka Radka. -Da, i baka Kalina.
-To su te sestre? -Da.
Ne sliče si.
Moja je posvojena. Roditelji su joj umrli…
Opa.
-Baš sam glup. -Jesi.
-Siguran si? -Ne znam.
Bio sam dijete kad mi je rekla. Ne mogu biti siguran.
-Pitat ću svoju baku. -Čekaj da je nazovem.
-Imaš broj bake Radke? -Da. Samo tren.
-Ipak je sestra moje bake. -Ili možda nije.
Vidiš? Je li to njezin broj?
Zvučnik.
Baka ima opciju puštanja pjesme kad je se zove i ne javlja se.
-Pa… -Idemo onda.
-Vjerojatno spava. -I?
Hoćeš da razgledamo kuću?
Jer te odjednom zanima dizajn interijera?
Ne. Stvarno sam htio razgledati.
Sad smo smanjili pritisak poduzimanja prvog koraka.
Super je bilo.
Dobro, idemo razgledati. Ali ništa više od toga.
-U redu. -Dobro.
Sad si učiteljica slikanja?
A ti si bankar?
Super. Otkad si bila dijete, imala si
smisao za slikanje.
Sfumato je tehnika za crtanje zraka, zar ne?
Da bude… mutno.
-Dejane? -Da?
Sjećaš se?
To je bilo…
-U petom razredu. -Šestom. Nema veze.
Nakon ispita.
Moj je rukopis i dalje ružan.
Ti si imao smisla za brojeve.
Ja nisam nacrtao srce.
Ne, nisi.
Idemo k ostalima.
Bako Radka!
Jesi li lud? Uzmi manji!
Bako Radka!
-Ja sam, Dara. -Daro!
-Tko je taj šmokljo s tobom? -Bratić Aleks.
-„Bratić.“ -To bismo htjeli saznati.
Je li istina da su tvoji roditelji posvojili baku Kalinu?
Probudili ste me kako biste me to pitali?
Da.
Ta baka Kalina…
Nismo razgovarale 20 godina.
Tvoj me je djed toliko volio, no ta mi ga je drolja otela!
Bako! Prijeđi na stvar! Jeste li zaista bile sestre?
Bile smo sestre! Ali ne po krvi.
Roditelji su joj umrli od neke bolesti.
Moji su se roditelji sažalili i uzeli je k sebi!
-Dakle, Dara i ja nismo… -Hajde, nosi je sa sobom.
Isprobajte čvrstoću opruga u madracu
i pustite me da spavam!
On mi je najdraži pedofil.
Stvarno se nadam da nisu u rodu.
Jače!
Ačo II.
Tatin sin!
-Sranje. Tata. -Što?
Kasnim. Dolazi po mene.
Dolaze. Brzo! Pretvarajte se da se ništa nije dogodilo.
-Kako? -Budite spontani.
Pokazat ću ti neke slike.
Ova je…
Bilo je jako lijepo, ali tata dolazi po mene.
-Ali više nisi dijete. -Bez brige.
-Stavio sam čistu posteljinu. -Možeš prespavati.
Možeš ostati ovdje…
Tata…
Idi.
-Tata, ja… -Idi.
Ali samo sam…
Bravo, sine!
Još samo jedna stepenica.
Piće vam neće pomoći. Imamo tri dana.
Oprosti nam što smo tu da ti pomognemo.
Misliš da smo došli trčati u amfiteatru?
Smiri se, razumijem.
Dobro, dosta za danas.
Radim na tome.
-Je li sve u redu? -Recimo.
A kod tebe?
Recimo.
Zapravo, ima nešto.
Moj plesni partner Kiril, kojeg si pretukao…
-Ostavio te na cjedilu. Očekivano. -Ali natjecanje je za četiri dana.
Žao mi je. Mogu li što učiniti?
Zapravo, možeš.
-Ne. -Daj! Ja ću plesati.
-Ti ćeš me samo držati. -Ne.
Ali imaš super smisao za koordinaciju!
Zašto ne nađeš drugog partnera?
Jer samo ti i ja možemo prenijeti strast u ples.
Moram trenirati za finale koje je za tri dana.
-Ovo bi bilo samo koji sat na dan. -Što?
Moram i prijatelje trenirati.
-Dakle, nemaš vremena za mene! -Samo sam fizički ograničen.
Nisi za druge.
Želiš manipulirati mnome. Borimo se za kuću.
-Kuća nije samo tvoja. -Što?
Moram se brinuti o braći i sestrama.
-Mogla bih otvoriti plesnu školu. -Kuća?
-Dobro bi mi došao novac. -Kuća.
Samo te zanima ta kuća! Što je s mojim željama?
-Sretno na maratonu. -Daro, čekaj.
Kamo ćeš?
Daro!
Slučajno si mi prolazio pokraj kuće?
Kako to?
Okupiran sam maratonom, izišao sam razbistriti um
i onda sam te ugledao.
Možda je to zakon privlačenja.
Zakon privlačenja…
Ovo počinje izgledati smiješno.
Ako mi nešto želiš reći ili nešto želiš učiniti…
Budi izravan. Nije nam više 15 godina.
Pa, onda…
Čekaj. Šalila sam se.
Ili možda nisam. Ne znam.
Ili je to možda bila šala s mrvicom istine.
Pogriješila sam. Možeš li me tu ostaviti?
-Bok. -Bok.
Kako si?
Dobro sam.
-Možeš li me prestati tako gledati? -Kako?
Činiš me nervoznom i ostala sam bez riječi.
Dobro jutro, gospođice!
Dobro.
Znam da prekidam sastanak, no obiteljski su skandali neodgodivi.
Ispričajte me.
Zašto si Karini zabranio da ide u školu?
Jer se spetljala sa sinom mojeg dušmana.
U kojem dobu živiš? Nitko ne upotrebljava tu riječ.
Jednog od mojih najvećih neprijatelja.
-Lud si ako ćeš je držati ovdje. -Samo na tri dana.
Vučeš Karinu u tu svoju opsjednutost.
-To je moja borba. Ne miješaj se. -„Borba.“
Još jedna riječ iz tog doba.
Živiš u prošlosti, znaš?
-Ne tiče te se. -Znaš što?
Vodim je u školu. Ako me pokušaš spriječiti,
napravit ću najveću scenu koju je ovaj ured vidio!
Što ima, stari?
Nešto se dogodilo?
Mama je imala pravo. Iskorištavaš druge.
Riječi osobe koja me iskoristila kao donatora.
Dobro, povlačim to.
Razmisli o tome u sadašnjoj situaciji.
Ili te zanima seks-poza u kojoj smo te napravili…
Približio si mi se samo zato što je Karina kći tog tipa.
Nisam imao pojma. I sam si vidio.
Moj odnos s Branimirom nema veze s tobom ili Karinom.
-Ona je dobra djevojka. Ne tretiraj je… -Kao što si ti mamu?
Viki?
Opet mucaš.
I došla si mi to reći?
Mucam samo kad tebe vidim. Ili sam barem prije.
Znaš što?
Razmišljala sam da…
Ako se tad ništa nije dogodilo, možda nije bilo suđeno.
Možda.
Ne želim da odeš.
Ni ja.
Malo sam pretjerala.
Dobro da si me došao zaustaviti.
Otišla bi jer si tvrdoglava.
-Hvala. -Nema na čemu.
Mogu ti pomoći s plesom.
U redu je, znam da si zauzet.
-Tko je? -Nepoznat broj.
Tko je sad?
-Ne idi. -Odmah se vraćam.
Oprosti što smetam.
Ali…
Teoretski, kuća je moja.
Pitaš se zašto sam došao.
Tražim Daru.
Evo je.
Možda se pitaš što ja imam s njom.
Donio sam joj novac.
Ovo je trenutak za moju omiljenu rečenicu. Nije ono što misliš.
Zapravo, Alekse…
Upravo je ono što misliš.
Plaćam je.
Za?
Za to da te voli.
Da te voli.
Novcem možeš svašta.
Žene obožavaju novac u kuverti.
Osjećam da je situacija postala preintenzivna,
pa vas ostavljam nasamo da osjetite tu težinu.
Alekse.
Bila si na odlasku.
-Možeš otići. -Poslušaj me.
Idi!
Znam, samo mi treba…
Možeš li mi dati Mathewa, molim te?
Stići će na školski autobus, samo…
Ljudi, samo moramo biti treći i kuća je naša.
To znači da ne smijemo biti posljednji.
Jesi li lud? Što ćeš tu?
Znam. Oprosti. Samo sam te morao vidjeti.
-Netko nas može vidjeti. -Nitko nas neće vidjeti ovdje.
Je li to mama?
Ne, nije mama. Idi unutra.
Što se događa? Alekse, što radiš?
Alekse, što se događa?
Što je bilo, stari?
Bravo!
Što ti je?
Alekse?
Čekaj. Nemoj.
Još ne znam zašto sam tu.
Što ti se dogodilo?
Pao sam dok sam trčao.
Zbog mene?
-Da, zbog tebe. -Ali ne znaš zašto si tu.
Ljut sam na tebe.
Žurio si se i ozlijedio se kako bi mi to rekao?
Da, bilo je impulzivno.
-Čekaš li da ja nešto kažem? -Izdala si me na samom početku!
-Pokušala sam ti reći! -Bilo je užasno!
Da nije bilo tebe, ne bih shvatio da sam ja njega izdao.
Za to ti moram zahvaliti, ali ne mogu jer sam ljut na tebe!
-Ništa ne razumijem. -Znam.
Moraš na vlak i nemam vremena za objašnjavanje.
Zar nisi došao da me zaustaviš?
Ne, moraš živjeti s posljedicama.
-Možda možemo biti skupa za koju godinu. -Šalješ me u izgnanstvo?
Ovo ti je bilo za uspomenu.
-Kretenčino! -Izdajico.
-Idiote. -Kujo.
Nećeš izdržati ni nekoliko mjeseci, a kamoli nekoliko godina.
Sve ovo samo kako bi mu se osvetio. I dalje patiš zbog nje.
-Patim zbog njega. -Zašto je važno o kome je riječ?
-Mogao je to biti bilo tko, samo ne on. -Budi mu zahvalan jer smo se upoznali.
Ne mogu biti zahvalan. Karina deset godina nije vidjela majku.
Ili ti nisi vidio svoju bivšu.
Ona me ne zanima.
Ali tvoja prošlost ometa tvoju sadašnjost.
-Mora shvatiti što je učinio. -Problem je što smo svi shvatili.
Nadam se da si sretan.
Karina, idemo.
Znao sam da si tu.
Odlazite, zar ne?
Prije 20 godina… Bilo je to prije više od 20 godina.
Svi ste odlazili, a ja sam ovdje sjedila.
Otad se sve promijenilo.
Ali sad znam što želim.
No ja ne znam.
U posljednje vrijeme imam sumnje.
Iz sumnji se rađaju strahovi.
A zbog strahova ne možemo vjerovati.
Možeš li se odmaknuti?
Prestani buljiti i uđi u auto.
Evo ga! Kako je bilo u šetnji?
Ne objašnjavaj. Uđi. Kofer je unutra.
Čekajte! Sve ću objasniti!
U HOTELU SMO NE ZOVI, NE DOLAZI
Centrala.
Sjećaš se kad smo kao dječaci otišli?
Trebali smo se naći s Laurom i oprostiti se.
Što se dogodilo?
Nisam otišao kako bi ti mogao otići k njoj.
Kuća nije razlog.
Što?
Nismo se vratili zbog kuće.
-Zašto onda jesmo? -Razmisli malo.
Zbog nas samih.
-Čekaj. Što… -Nije li to Aleks?
Kuća nije razlog.
Kunem se, nismo ovo dogovorili.
Lagao sam u vezi s Branimirom. Opravdano je to što mi je učinio.
Obmanuo sam vas.
Ne zaslužujem vašu pomoć.
Žao mi je.
Samo sam to htio reći. Žao mi je.
-Alekse, čekaj. -Je li to sve?
Da, bio si glup i sebičan.
I mi smo sudjelovali zbog sebičnih razloga.
Namjeravali smo se dramatično vratiti.
Htjeli smo se polukružno okrenuti.
Ali… Pođi sa mnom.
Zaboravi. Rekla ti je da ne dolaziš.
Tata.
-Znam. -Zašto si takav seronja?
-Jesi li mu rekla da ne dolazi? -Da.
-I da je seronja? -Jesam.
Tata, uvijek si mi bio uzor.
-Ali ponašaš se djetinjasto. -Znam.
-Premlada si da bi razumjela. -I ja sam bila ondje te noći.
Je li još tu?
Angel i ja nismo ništa učinili. Zasad.
-Eto. Opet si podbacio. -Što sam učinio?
Žene te uvijek testiraju. Trebao bi to znati.
-Nisam li ti rekla da ne dolaziš? -Da, jesi.
Viknula si i napisala to, a i Karina je to rekla.
-Dosta mi je tog cirkusa! -Šutite, oboje!
Da ga ne želiš vidjeti, ne bismo bile u ovom hotelu.
Reci joj zašto ovo radiš.
A ja ne želim čuti ni riječ o tome!
Jana, molim te.
Želiš razgovarati s Mathewom?
Ne, s tobom želim razgovarati.
Ne znam gdje početi.
Kad sam se vratio ovamo, mislio sam…
Da ću odjednom biti sretan.
I istina je, zabavljam se.
No to nije ništa
u usporedbi s onim što imam s tobom i Mathewom.
I znam da sam rekao
kako ne osjećam
da mi je London dom, no možda…
Možda je dom osoba.
Možda je dom mjesto gdje ti je obitelj.
Možda je dom ondje gdje ste vi.
Ja…
Samo…
Samo želim da se vratiš, dušo.
Da.
Hvala ti.
-Zašto si došao? -A ti?
Sjećaš li se?
-Na ovoj smo klupi jeli kruh s majonezom. -Sjećam se.
-Tad sam se udebljala tri kilograma! -Još ih nisi izgubila.
Sjećaš se kako si me natjerao da bacim sve slike bivšeg?
I onda sam te natjerao da ih izvadiš iz kante da mi to dokažeš.
Još gore, natjerao si me da uđem u tu kantu!
Koji si ti psihopat!
Znaš…
Posljednji sam te put vidio na ovoj klupi.
Isto mi je bilo na umu.
Ne izlaziš ni s kim?
Mogu ga se riješiti.
I ja ih se mogu riješiti.
Odmah se vraćam.
Laura.
Shvatio sam nešto važno o sebi što ti moram reći.
Shvatio sam da sam svagdje po svijetu tražio sreću
i nigdje je nisam našao. Nigdje.
I…
Sad kad opet odlazim…
Shvaćam da je možda nikad neću naći.
A ako odem, udaljit ću se od nje.
Možda nisam smio otići ili sam trebao otići prije.
Nakon ovog što sam čula…
-Imamo dvije opcije. -Dobro.
Prva je da prihvatimo činjenice kakve jesu
jer nam jednostavno nije bilo suđeno.
A druga je…
Možda je krajnje vrijeme da počnemo mijenjati našu sudbinu.
Na tebi je.
Sjednite!
Ispričavam se.
Oprostite.
To je znak.
Nema šanse.
Laura.
Drago mi je što si došao.
Znam.
To ne rješava naše probleme.
Moramo naći način da ih riješimo.
Na tebi je. Moraš oprostiti.
Oprostiti? Je li me itko tražio oprost?
Nije ni nužno. Učini to zbog sebe.
-Što sam ja učinio? -Ne shvaćaš li?
-Živiš u prošlosti. -Ma je li?
Slijedio sam pravila i na kraju sam ja ostao povrijeđen, a ne on.
Ne znam zašto si došao.
Znam u čemu je problem.
Ego ti je važniji od uspomene na djeda.
Napuni ga do kraja.
Dobra večer, g. Vasiljev.
-Bok, Dani. -Kako ste danas?
Imam loš dan. Crpka broj dva.
-Razumijem. -Hvala.
G. Vasiljev.
Pročitao sam knjigu koju ste preporučili.
-I? -Imali ste pravo.
Viktor Frankl je to dobro rekao.
Bol prestaje biti bol čim pronađete njezin smisao.
Ali vjerojatno to znate.
Ugodna vam večer.
Djede.
Došao si po svoje stvari?
Ne, došao sam te posjetiti.
Trebao si povesti Karinu. Tebe sam dovoljno viđao.
Sljedeći put.
Ali vjerojatno joj neće biti drago ponovno vidjeti tvojeg bratića.
-Dakle, znaš da je Aleks… -Da.
Povalio ti je ženu.
Što mu se dogodilo?
Da sam bio mlađi, pretukao bih ga.
Nemojmo o tome.
Sjedni malo.
Ovamo cijelo vrijeme dolaze ljudi
koji žele izgraditi stanove,
hotel ili što već.
Uvijek ih otjeram, ispsujem i gađam kamenjem.
No vidim tvojeg bratića kako razgovara i pregovara s njima.
Ja sam posadio ovaj orah.
Sve sam napravio svojim rukama.
Moj je život ovdje.
Ako ne bude kuće, kao da nisam ni živio.
Živjet ćeš u našim srcima.
Prestani s tim sentimentalnim glupostima. I ti ćeš jednom odapeti.
No orah će i dalje biti tu.
I kamenje će biti tu.
Vidiš li ovaj grm?
Na onaj mislim.
Ondje sam ti povalio baku.
-Tad je ostala trudna s tvojom mamom. -Prestani.
-Ovo je primjerak moje oporuke. -Ne, djede…
On ti je razorio brak. Ne vjerujem mu.
Želim da mi obećaš…
Da se mogu pouzdati u tebe.
-Djede, ja… -Branimire!
Zemlja se nastavlja vrtjeti kad se naši bijedni životi ugasnu.
Pa trebamo nešto ostaviti iza sebe.
Nešto veće od slike. Razumiješ li?
Nemam još mnogo vremena.
Zato želim da mi obećaš…
Da će sve ovo opstati.
Ova kuća, dvorište, fontana… Sve ovo.
Tek ću tad moći znati da nisam uzalud živio, sinko.
Dobro, djede.
Tako treba.
NEKOLIKO MJESECI
ILI
NEKOLIKO GODINA POSLIJE
Da vas čujemo!
Prijevod titlova: Rozalia Grgić